1988 год. Съветският Съюз води война в Афганистан от 9 години.
Красноярск, Сибир 1988 г. Ден Първи
Не плачи, моля те!
Две години, само две години.
Чугайнов! - Аз!
Хайде, тръгвай!
Рибаков тук ли е? - Носят го, носят! Ето го!
Спете спокойно! Враговете няма да преминат!
Разкарай се! На теб говоря!
Мамо!
Е, време е да се сбогуваме.
Това е за теб.
Братя! Границата е затворена, а ключът в джоба!
Чантите тук!
Бирата, водката и скоросмъртницата на масата!
Момичето твое ли е?
Успя ли да я изчукаш за последно?
Какво, не ти ли бутна?
Хайде, не се ядосвай. Всичко ще е нормално.
Има нормални пичове, ще я оправят набързо.
Това какво е? - Бои.
И какво ще рисуваш там, войнико? Нюансите на колелата ли?
Да си беше донесъл и триножника... художник!
Джоконда!
Следващият!
Какво си мислиш, че ще те чака? Ти ще й пишеш писма там,
ще мажеш сополи по хартията, а нея ще я чукат и отпред и отзад!
Какво си се лепнал за мен? Какво съм ти направил?
Я, ти се обади! И какво ще направиш, ще ме удариш ли? По мутрата? Давай!
Давай, копеле!
Спокойно, синко! Ще направя от теб войник.
Знаеш ли първата заповед от военния устав? Войникът е длъжен чинно
да понася всички несгоди и лишения на военния живот.
А ти защо си с костюм? Какво, на служба като на празник ли?
Нямам друго. - Да се разменим, а?
Аз ще ти дам моя, ще добавя и цигари.
На теб ти е все едно, нали? А аз ще ходя в града на дискотека.
Нали разбираш - момичета? - Да, устроил си се.
Точната дума е: Службата е сладък сън. Не ти се иска да се събуждаш.
Е, разбрахме ли се?
Разбира се, договорихме се. - Страхотен си!
Махни чаршафа. - Разбира се.
Сладък сън, казваш? - Да!
Ти, какво? Какво правиш? - Назад! Не се доближавайте!
Назад, казах!
Спокойно, синко! - Какво правиш, гадино?
Пусни ме! - Какво пише в устава за лишенията?
Пусни ме, мръсник, ще те убия! - Помниш ли?
Да! Нататък сам се подстрижи!
Момчета, това 6-та команда ли е?
Ти пък къде, Рамбо? Махай се.
Спокойно, Чугун! - К'во?
Нищо! Как ти викат?
Володя... Варабьов.
Олег Лютаев.
Накратко - Люта!
Това е Руслан - Джокондата. - Володя.
Стас Сивия! - Здрасти!
Ряба! Чугун! Засега сме това!
Мръдни, земляк!
Сядай, Врабец!
И какво после, Ряба!
Накратко, събуждам се сутринта... Главата ми бучи.
Разлепвам очи с пръсти и поглеждам надолу от възглавницата.
Що за дом и как съм попаднал там, никой не знае.
До мен седи момиче и се усмихва. Гола!
А над мен стои баща й, като над мъртвец.
И казва: Момче, оправи ли я? Дъщерята няма 18.
Така че, избирай - или в ЗАГС или в съвета.
А тази гадина покри циците си със завивката, наведе очи,
все едно няма нищо общо.
А грозна! Като булдог. А аз викам, не братче.
По-добре да легна под танка, отколкото под нея!
Плюх си на петите и напред, кой ще е по-бърз...
или тук или той в съвета!
А аз вчера се ожених. Всичко накуп, и сватба и годеж.
Какво!? Честито!
Хубавец!
Вика ми, сега вече съм твоя, вече съм ти жена, сега може.
Мисли, че съм глупак. Ще й отворя вратата и две години купон.
Цяла нощ рева. Как така, вика, съпруга и недокосната.
А аз, й викам, ще си дойда, ще проверя, и не дай боже, да видя.
Ще убия копелето!
Така я оставих.
Ето го, това е той! С костюма!
Ти кого сочиш с пръст, бе! - Тихо, тихо, почивайте си!
Сега ще те обръсна на голо. Това е афганистанската команда, боклук!
Хайде де, давай, ела копеле!
АРТУР СМОЛЯНИНОВ
АЛЕКСЕЙ ЧАДОВ
КОНСТАНТИН КРЮКОВ
ИВАН КОКОРИН
АРТЬОМ МИХАЛКОВ
САСЛАН ФИДАРОВ
МИХАИЛ ЕВЛАНОВ
МИХАИЛ ПОРЕЧЕНКОВ в ролята на сержант Дягало
ФЬОДОР БОНДАРЧУК в ролята на Украинеца
Алексей Серебряков в ролята на Капитанът-разузнавач
МИХАИЛ ЕФРЕМОВ в ролята на Дембеля
АЛЕКСАНДЪР ЛИКОВ в ролята майора на бомбаджиите
ИРИНА РАХМАНОВА в ролята на Снежанка
Алексей Кравченко в ролята на капитан Бистров
ДЕВЕТА РОТА
режисьор ФЬОДОР БОНДАРЧУК
Фергана, Узбекистан, Ден 3
Ти откъде си?
От Грозни. - Откъде?
От Грозни.
От Грозни... Тогава ще бъдеш Пиночет.
Как? - Пиночет.
Защо Пиночет? - Ами не знам.
А защо не?
За нас ли идва?
Що за паплач!
Откъде сте, клоуни?
От Сибир, другарю командир.
Казвам се старши сержант Дяголо.
Как?
Някой има проблем със слуха ли?
Всички да стават! Бързо ставай!
Строй се! Бързо! В строя се стои с шапки!
Равнис! Мирно!
Мисля, тук няма слепи, този планина там е наша,
зад нея е Афганистан
и за да не загинат още първия ден, тези от вас, които отидат там
ще ви дера 3 месеца неотлъчно, 24 часа в денонощието,
считано от тази минута. Има ли въпроси?
Няма въпроси! Надясно!
След мен, за настаняване в поделението...
Бегом! При команда "Бегом!" ръцете се сгъват в лактите.
Марш!
Фамилия? - Редник Рибакон.
Фамилия? - Редник Чугайнов.
Коланът не е за да ти държи яйцата, войнико.
Фамилия? - Редник Бегбулатов.
Фа.. - Редник Стасенко.
Редник Петровски.
Наистина ли си художник? - Тъй вярно, другарю старши сержант.
Как попадна тук, синко?
Да си беше останал в цивилизацията,
да рисуваш голи жени, цветя във ваза.
Знаете ли, другарю старши сержант, ако се вярва на д-р Фройд,
всяко художествено творчество е сублимация на
подсъзнателните инстинкти на човека, в това число, инстинкта за насилие.
Впрочем, може да не сте съгласни, защото съветската наука
не признава буржоазното учение на д-р Фройд.
Умник. - Виноват, другарю старши сержант,
ще се поправя... с ваша помощ.
Правило номер първо:
Десантчикът е винаги готов за внезапно нападение!
Браво! Фамилия? - Редник Лютаев.
Правило номер две:
По-умен от сержанта е само старши сержанта!
Забравете какви сте били и какво сте знаели в цивилизацията.
Запомнете, клоуни: Тук не сте нито добри, нито лоши,
нито умни, нито глупави, нито художници и изобщо никой!
Тук дори не сте хора. Тук вие сте лайна.
А хора от вас ще направя аз! С ето тези ръце.
Ясно ли е? - Тъй вярно!
Не ви чух. - Тъй вярно!
По-силно! - Тъй вярно!
Всички мехове да са завързани.
Другарю сержант, първо отделение тича с по-леки раници.
С по-леки, ще се разхождате с момичетата в храстите.
А тук, колкото по-голям боен запас вземеш,
толкова по-голям шанс имаш да се върнеш жив.
Задачата е: Избий противника.
Да се превземе височината и да се укрепи! Доложете за готовността.
Другарю старши сержант, второ отделение е готово
за изпълнение на поставената задача!
Готови!
Бегом марш!
Давай, давай, давай! - Напред!
Бойната задача не е изпълнена.
Всички сте трупове. Ти! Ти! И ти!
Двеста килограма товар в черен креп.
Лайна в цинков ковчег.
Колоната, която ще мине оттук
ще се натъкне на засада.
Знаете ли какво е един автоматчик
сам на височината?!
А!? Знаете ли!?
Хайде, ставайте! Мъртвите да махнат каските! Бегом надолу!
Казах бегом! Бегом!
Май е по-добре да бяхме в Афганистан.
Врабец! - Какво искаш?
Отнеси ми го да ми го издухат, нямам сили.
Къде? Надървил ли се е?
Виж! Снежанка!
Ела насам!
Снежанка!
Ела насам!
Ела при нас, не се страхувай.
По дяволите, сега ще ми стои така до утре.
Коя е тя?
Ти какво, от Луната ли падаш?
Това е Снежанка, дъщерята на санитарката.
През нея минават всички доброволци.
Половината Афганистан изчука.
Казват, че е жена - чума. Не я чукаш ти, а тя теб.
Има болест някаква... Как се казваше?
Обясни, учения!
Можеш ли да се разбереш с нея? - За какво да се разбирам?
Безотказна е, като автомат Калашников. Хващаш я и водиш.
Само че, трябва да я преведеш през два поста.
Не става, пичове, безлюден пазар.
Това ще стане преди излитането. Тогава ще е все едно,
по-далеч от Афганистан няма да ни пратят.
А ние тук три месеца ще се дървим.
Да минем на конете.
Слушай, Люти, би ли отишъл след 40 човека с такава подлога?
Не. - И аз не.
Да ровя в боклука? По-добре да умра от глад.
Така ли? А аз съм ровил. Ровил съм!
Ти някога гладувал ли си така, че да не можеш да заспиш?
Какво зяпаш?
За вечеря ни даваха три лъжици дърводелско лепило,
а после скитахме из града, оглеждаме се.
Чакаме теб, боклук, зад стъклото на кръчмата, да се разкараш,
за да вземем каквото е останало в чинията ти, разбра ли ме?
И жените ми бяха само такива и други няма да имам.
Изрод! - Момчета, не бива така.
Ти, пернатия, първо помириши жена и после надигай глас!
Тихо, тихо, тихо! - Какво тихо?
Не закачай моите, разбра ли, и аз няма да доближавам твоите.
Тя може да е по-добра от всички твои пиленца на токчета!
Още една дума да изкудкудякаш и ще лижеш земята! Разбра ли ме?
Кой е съветския десантчик?
Съветският десантчик,
това е сила, красота и гордост за Въоръжените Сили!
Какъв е съветския десантчик?
Образец и завист за всички щатски армии!
А вие кои сте?
Ни сме позор за учебния полк и за вас, лично!
Чуйте!
Чуйте, той е идиот.
Не, нищо подобно. Само едно не мога да разбера.
Защо първо отделение винаги върви напред,
по-леки са, и имат цял час да пушат, докато ние се задъхваме.
Разбира се, няма как да ни отрежат.
Поне веднъж да се сменим. Веднъж ние, веднъж те.
Така е, защото сержанта им е нормален,
а нашия е Дяголо. С една дума - идиот.
Престарава се копелето.
Не, контузен е. В главата.
В Афганистан избили целия му взвод, останал само той.
Преместили го тук.
Само праща писма до министъра, моли обратно да го върнат.
И за чий им е там, с тази болна глава!
Затова се натяга.
Накратко, момчета, попаднахме на най-гадния.
Рота, стани!
Облечи униформата за 4! Строй се!
Защо се движите като бременни?
Десет! Какво се мотаете?
Не войници, а бременни хлебарки!
Петнайсет!
Какво, момичета, тежко ли е? Полите ли ви пречат?
Какво чакате? Рота, отбой!
Втори взвод, отбой!
По-бързо! Да помогнем на болните от дистрофия.
Рота, стани! - Втори взвод, стани!
Какво ще правим, войнико? Връщайте се назад, клоуни!
Десет.
Вземете Чугайнов!
Бегом!
Петнайсет!
Напред! Бегом! Рота, отбой!
Втори взвод, отбой!
По-ниско, по-ниско!
По-ниско задника! Рота, стани!
Втори взвод, стани!
По-ниско главата! По-ниско!
Десет! Високо вдигнатата глава е подарък за снайпериста.
Майка ти вече чете заупокойна молитва.
По-бързо, казах! По-бързо!
Петнайсет!
Рота, отбой!
Кръгом!
Това е измама, войнико. След отбоя при мен.
Рота, стани!
Вдигни оръжието!
По-бързо!
Втори взвод, назад!
Бегом обратно!
Лютаев, Рибакон, вдигнете войника!
Запомнете веднъж и завинаги - десантчика не изоставя своите!
Напред! Напред казах! Бегом!
Десет минути за цигара.
Вземи.
Изрод!
Виж, Врабец, защо веки път да те нося на гърба си?
Малко ли са ми собствените лайна?
Хайде, убий ме, убий ме! - Разкарай се!
Не мога повече така! Не мога...
Като не можеш, разкарай се оттук! Утре излез пред строя и кажи!
Да, ще изляза! И какво, презирате ли ме?
А на мен не ми пука! Плюя на вас!
Че там, Оля няма да те дочака.
Нали така?
И аз също утре ще изляза, момчета.
Мама ми изпрати писмо.
Отдавна.
Болна е.
Ако ме убият, освен мен си няма никого.
А и само аз не изкарах последния ЧМО.
Е, момчета, някой друг?
Мъжете на този призив биха казали -
в Афганистан седмица воюваш из горите,
две - куфееш в базата.
А тук, с Дяголо, няма да доживееш войната.
Преди това ще умреш. - Е, какво, Ряба?
Врабец, разбрахме ли се?
Излизаме само заедно, нали?
Равнис! Мирно!
Равнение на средата!
Другарю полковник, личният състав на полка
е строен по ваша заповед!
Здравейте, другари десантчици!
Здраве желаем, другарю полковник!
Свободно!
Всеки от вас, сам и доброволно
е взел решение да служи в Афганистан.
Длъжен съм да ви задам въпрос.
Има ли между вас някой, който е премислил?
Няма да питам за причините, просто ще продължите службата си
в други части на територията на страната.
Кой не иска да лети за Афганистан?
Благодаря за службата!
Служа на Съветския Съюз!
По-силно! Удряй отсечено!
Това не е момиче, а железен автомат!
Убий го! Убий! Не е страшно! Не се страхувай! Убивай!
Ще имаш право само на един удар, за да спасиш задника си!
Чупи ребрата! Изкарай му червата!
Дай тук, синко! Ето так се прави!
Да! Да! Убий!
Ела, войнико! Дръж! Убий го! Убий!
Варабьов! - Аз!
При мен! - Слушам!
Стасенко! При мен!
Свали и положи оръжието, свали мешката!
Бързо!
Войници! Махнете всичко оттук!
Удари го по лицето! Размажи го!
На война отиваш, сине!
Жена си в цивилизацията така ще галиш!
Удари го по-силно!
Хайде, пълен контакт! И двамата! Бързо! Започни!
Удари го първи, Варабьов! Давай, браво!
Давай, Врабец!
Не се лигави! Не е страшно. Удари го първи!
Ставай! Ставай!
Давай, Врабец!
Давай! - Удари го по лицето!
Убий го! - Още, Врабец! Давай до край!
Стани!
Убий го!
Довърши го, Стас!
Ставай, войнико! Когато падне, трябва да убиваш.
Само мъртвите не стрелят в гръб, разбра ли?
Прости ми, Врабец.
Продължаваме.
На вид прилича на пластелин.
Ето! Всички да го огледат.
Опипайте, натиснете. Лесно ли се мачка?
Приема всякаква форма.
Прилича на безобидна детска играчка.
Всеки е имал такава у дома си.
Всеки е моделирал катерички и зайчета.
А сега в ръцете си имате
мощно и ефективно оръжие.
Пластичен взрив.
Накратко - пластид. - Стас!
Разбира се, то си има химическа формула,
но не е задължително да я знаете.
Пластидът е незаменима вещ.
И затова влиза във въоръжението на всеки десантчик.
Появява се въпросът, защо?
Първо... В незаредено състояние
той е абсолютно безопасен и удобен за съхранение.
Както се казва, не тежи на джоба.
Но по време на бой е изключително ефективен
и притежава огромна разрушителна сила.
В същото време, за работа с него, се изискват определени навици.
А именно!
Има две прости войнишки правила.
Първо:
Колкото по-силно го свиеш, толкова по-силно ще гръмне.
Второ правило... Не го лепи, където ти падне!
И в същото време, това нещо не върши работа само.
За да произведеш взрив е нужно какво?
Детонатор.
Правилно. Трябва...
да се сложи...
детонатор.
Войнико, фамилията? - Редник Петровски.
Това е подигравка, войнико.
Принуден съм да доложа на командира ви.
Да.
Другарю старши сержант, редник Петровски се явява...
Влез.
Хубаво си го моделирал. Като истински е.
Можеш ли да рисуваш?
Учил съм живопис.
Портрет, голям.
Мога.
Аз тук... Едно момиче ми пише.
Запознахме се преди войната.
Иска да й пратя снимка.
Такава ли да й пратя?
Можеш ли, ама без... това? По-красиво?
Разбира се, но с бои е по-бавно, няма да стане веднага.
Разбира се, после няма да отида при нея.
А така, поне да ми пише.
Внимание!
Тръгвай!
Трактористи!
На ти!
Вижте!
Подмокрил се е!
Смешно ви е, но леглото ми е под Врабеца.
Е, какво, пиле, сега с чадър ли трябва да спя?
Не разбрах, войнико! Видя ли нещо, а?
Съвсем не, другарю старши сержант. - А ти?
Сторило ми се е, другарю старши сержант.
Хайде, разкажете ми! И аз искам да се посмея с вас.
Можеш да си бършеш сополите с юмрук,
можеш да викаш мама, да подмокриш панталоните,
но поставената задача си длъжен да изпълниш!
Умри, но го направи! Той го направи!
Кръгом! Ходом марш!
Необходими са минимум знания за общуване с местното население.
Ще си ги научите от тази брошура.
Главното, което трябва да запомните, когато пресечете границата,
е това, че се намирате в ислямска държава.
Ислямът - това не е просто друга религия.
Това е друг свят със свои закони, това е друго отношение към живота...
и към смъртта.
Правоверният мюсюлманин не се страхува да умре в бой.
Този, който загине, сражавайки се с неверниците, тоест с нас,
незабавно отива в Рая,
където вече го очаква това, което му е липсвало приживе.
Вода, плодове от градините,
девици с големи гърди - хурии.
Отношението към жените в исляма - това е отделен разговор.
Главна светиня за мюсюлманина е неговият дом - Харам,
именно оттук произлиза думата харем.
Второто значение на същата дума е "не трябва" и "забранено".
Да гледаш мюсулманска жена е "харам",
всичко, което касае сексуалните отношения - "харам".
"Харам" е да се показват на мюсюлманин неприлични жестове,
към които вие сте привикнали.
За това може да получите куршум даже от мирен жител.
От друга страна,
мюсюлманинът никога няма да оскверни дома си с кръв.
От момента, в който влезете в селото, вие сте гост.
Да убиеш гост, даже ако е неверник, е "харам".
Затова запомнете!
До момента, в който сте в селото, вие сте в безопасност.
Но щом пресечете границата на селото,
същият този стопанин, който ви е черпил с чай пет минути преди това,
може да ви застреля в гърба.
Защото да убиеш неверник е подвиг!
Това е стъпка към Рая.
Разказвам това заради вас, войнико.
И така...
Афганистан е многонационална държава.
Тук живеят повече от 20 народности. Таджики, туркмени, узбеки.
Долу към границата с Пакистан са пуштуни,
на запад хазарейци, монголоиди,
преселили се тук, вероятно по времето на монголското нашествие.
По-точно казано, думата "хазар" в тюркските езици значи хиляда.
Не ви ли е интересно, войнико?
Другарю капитан, не е ли все едно кого ще напикаем?
През цялата история,
никой и никога
не е могъл да завоюва Афганистан.
Никой и никога!
Взвод, стани!
Какво правим в Афганистан?
Изпълняваме интернационален дълг за оказване помощ
на братския народ на Афганистан
за отбиване на империалистическата агресия!
Огън!
Редник Рибакон завърши стрелбата! - Редник Чугайнов завърши стрелбата!
Долу вдясно. Много силно дърпаш спусъка.
Точно, но високо. Дишай по-равно.
Пропускаш.
Стрелял ли си преди? - Съвсем не, другарю старши сержант.
Професионално е. Имам набито око.
Снайперът при мен! - Слушам!
Дай му го!
Редник Варабьов! - Аз!
Без оръжието, при мен! - Слушам!
Дръж, закрепи го на мишената! - Слушам!
Бегом!
Браво, Джоконда!
Красота!
Слушай, Джоконда, само че честно, защо тръгна за Афганистан?
Да си беше стоял в щаба да рисуваш, нали те викаха?
Няма да разбереш. - Кажи ми го простичко.
Простичко ли?
Виждаш ли танка?
Красив е, нали?
Такава мощ и нищо излишно.
Нито една линия.
Оръжието е най-красивото нещо, което човечеството е създало досега.
Е, и?
В епохата на Възраждането е имало един художник, Микеланджело.
Попитали го веднъж как създава своите скулптури.
Той отговорил: "Просто взимам камък и отсичам от него всичко излишно".
Разбираш ли? Красотата е когато няма нищо излишно.
Никакви украси.
Във войната съществуват само живот и смърт.
И нищо излишно. Войната е нещо красиво.
Кажи ми, Джоконда, че не разбирам, по природа ли си тъпанар,
или пак се занасяш. Какво му е красивото,
когато размазваш черва с веригите?
Какво, решил си да си поиграеш на войник от скука ли?
Казах ти, че няма да разбереш. - Я се разкарай, изрод!
Пичове, поща! Тихо, тихо, тихо!
Стасенко! Какъв ден е днес? - Сряда, трети!
Врабец. - Аз!
Лютаев. Суворов.
Рибакон.
Това са. - Как така? Как всички?
Дай ми го! - Момичетата ме канят на дискотека,
но не искам без теб... - Дай ми го!
А вечерта свалих двама страхотни пича...
Побърка ли се, копеле!
Дай!
Хайде, Врабец, давай, давай!
Назад!
Мирно!
Това е недопустимо, войници!
След отбоя и двамата при мен.
Браво, браво! - Мъжкар, браво!
Равнис! Мирно!
Кръгом! Ходом марш!
Накратко, пичове, слушайте!
Тръгваме заедно без да се разпръскваме. Под върха на скалата,
Врабеца, Стас и Ряба, хващате ги за краката и ги дърпате.
Няма да ги пускате, дори да ги гризете със зъби, ясно?
Пиночет, Чугун и Джоконда с мен! Това е!
Казах напред! - Това е, момчета! Да тръгваме!
Напред!
Заедно, заедно!
Ура!
Рота, стани! Ставай, казах! Стани!
Излизаме! Всички да легнат! Всички да легнат! На пода!
Пълзи! Пълзи, казах!
Бегом всички да пълзят! Пълзи! Какво?
Какво? Не разбрах?
Хайде, ставайте! Всички да станат!
Не разбрах кой го каза! Кой го каза? Кой?
Кой го каза, не разбрах? Кой?
Може би ти, а? Не разбирам кой го каза?
Кой? Кой го каза! Я ела тук!
Искаш ли да ми кажеш, а? Кажи де, кажи ми нещо!
На ухото! Прошепни, моля те!
Хайде! Всички, всички до един, хайде!
Ти си барета и аз съм барета! Хайде, никой няма да разбере.
Тук нормални хора ли сме или само позорни ласкатели?!
Сънувам ли?
Сънуваш...
Пак се влошава. - Почакай.
Днес в щаба говореха, че пак е писал молба.
Искал да замине с нас в Афганистан.
Днес е пристигнал отказът.
Стой, кой идва? - Който трябва, той.
На когото не е разрешено - остава.
По-бързо, по-бързо, хайде! Тихо, тихо!
Дръж това.
Не останаха ли цигари?
О, пак запя.
Това се казва гадже, свършва като автомат.
Момчета, а Дяголо не й ли посяга?
Не й посяга. - И защо?
Защото така.
Люта, а аз мислех, че е някой от големия калибър...
Остана ли нещо? - Дръпни си!
Така се изчуках, че половин година ще ми държи влага.
Момчета, да попушим още малко, а?
О, Врабецо, пиленце, знаеш ли как пушехме в детския дом?
По цигански, едно дръпване за всеки. Да ти покажа ли?
Добре.
Виж ги какво правят!
Момчета, толкова сте готини! Всички толкова ви обичам!
Даже не знаете какви сте, за вас бих направил всичко...
На птицата повече не му сипвайте,
че пак ще трябва да го влачим.
Тръгвам!
Кажи, Вовка, ти мъжкар ли си?
Не, кажи ми, мъжкар ли си или не?
Не, Олег, недей за това.
Какво? - Аз си имам Оля, знаеш каква е.
А... Оля. Обичай си я твоята Оля. Аз не за това.
Всеки си има Оля, и аз имам, и всеки, когото попиташ.
Всеки си има Оля. Но си спомни какъв си бил, пернатия?
Ти стана истински мъж, остана последния ти изпит.
Трябва, птицо, разбираш ли? Трябва!
Не отиваме на почивка. Може би това е последният ти шанс.
Не бива да отиваш на война девствен. Това е мъжка работа, разбираш ли?
Хайде, Врабец!
Тя може да не поиска да е с мен.
Ти какво, от самото пристигане ти й харесваш най-много.
Лъжеш! - Казвам ти, ето момчетата не лъжат.
Нали?
Сто пъти те е виждала в града, а ти на нея нула внимание.
Обиждаш я, нали така? - Не, не мога така пред всички...
Ето, ти си пийни, а аз сега идвам.
Какво, той да не е по-специален? Най-добрият ли е, не разбирам?
Стига приказки, после ще се разберем.
Врабец да ти помогнем, а? Да я държим за краката?
Врабец, хайде тръгвай! - Десатчици, на бой!
Ако не се върна...
Напишете: Умря като герой! - Десантчици, напред!
Стас! - Какво?
Какво се вкисна?
Не, просто ми домъчня за вкъщи. Дай да си дръпна.
Малко е страшничко, нали момчета?
Но честно, без лъжи.
Страшно си е.
Не съвсем. - Ако стане веднага, не е страшно.
Най-лошото е да те осакатят.
Бях в Ташкент в болницата, там лежаха момчетата.
Цяло отделение. Всеки на половин койка.
Това, което е останало от тях.
А в нашия двор се върна едно момче.
Здрав-прав, само че шрапнел пробил пикочния му мехур.
Така, през тръбичка от корема и в банка, привързана към крака.
Същински самогон.
Какво прави твоя Врабец там, заспа, или й чете книжки?
Почакай, сега ще погледна.
Гадове, сте всички до един! Гадове!
Като животни сте, с когото и където и да е, все едно ви е.
Аз не мога така! Скотове!
Доброто му мислех.
Защо спря?
Казвали ли са ти някога, че си много красива?
Да не си се влюбил? Да се оженим, а те ще ни идват на гости.
Трябва да го знаеш. Ти си много красива.
Откачи ли?
Художник.
Киприда, излизаща от морето...
Киприда!
Киприда, излизаща от морето!
Богиня на красотата!
Морето измива всички грехове!
Вечната непорочна блудница!
Богиня! Всички да се молят!
На колене, изроди!
Момчета, обичам ви! Момчета!
Строй се!
Другарю старши... - Свободно!
Постарай...
Наля... во!
В самолета бегом, марш.
Бахрам, Афганистан, Ден 153
Красноярск!
Има ли някой от Красноярск?!
Красноярск! - Аз!
Ти ли? Откъде си? - От Краза.
А аз съм от Ершовка! Земляк!
Не ни излагай!
Слушам! - Аз излитам, и ти ще излетиш!
Ето, вземи, амулет! Вземи го ти казвам!
Четири години! Двайсет и осем битки! И нищо!
Носи го. Не го сваляй. Разбра ли ме?
Разбрах!
Земляк! Само го носи и не го сваляй!
Нови ще пристигнат, наши. Дай го на тях.
Само не го сваляй. - Слушам.
Как се казваш? - Олег, а ти?
Какво, не те чувам! Добре!
Вижте, момчета...
Командир! От дясно!
Къде са спирачките?
Изравни! Изравни!
Помагайте! Бързо!
Мелкомов. Строилов. Рибакон... - Аз!
Демченко. Бегбулатов. - Аз!
Четвърта рота, след мен!
До скоро, момчета. - Пази се! Късмет!
Покедов, момчета. До скоро!
Що за летци, наркомани, алкохолици,
сексуални маниаци! Девета рота,
след мен!
О, докараха зверовете.
Пазете се, духове!
Равнис!
Мирно!
Бойци!
Добре дошли в доблестната Девета рота!
Не ви чух, войници.
Добре дошли в доблестната девета рота!
Ура! Ура! Ура!
Превъртя ли, Украинец, върви на плаца и крещи.
Казвам се сержант Погребняк. Забравете какви сте били.
Тук не сте отличници и двойкаджии, тук сте никой.
Братлета, това ми е познато от някъде.
Лично ще ви бия ден и нощ, за да ви направя нормални бойци.
Разбра ли? - Тъй вярно, другарю сержант.
Вие?! - Тъй вярно, другарю сержант.
Така е добре.
Редник Чугайнов.
А защо целият е изцапан?
Това е автомата на редник Самилин, геройски загинал.
Осем духа е убил с него.
Получи орден за това.
А, за издраното... попадна на граната.
Нищо, ще си го стегнеш.
Дулото е криво, как да стрелям?
Оказват ти чест, тъпако. Това е отличено оръжие.
Трябва да се гордееш, а ти се оплакваш.
Боец! Разпиши се!
Наляво! Ходом марш!
А кой ви беше командир?
Старши сержант Дяголо.
Сашка.
Мислех, че са е уволнил. Спеше ето там.
По цяла нощ скърцаше със зъби. Не даваше на никой да спи.
После го откараха някъде. В Ташкент, в болницата май?
Беше добро момче, весело, смееше се.
Имаше някаква болест. Чуваш ли, медицина.
Контузия се казва.
Мислех, че ще кажеш някоя умна дума. Курчо!
И без теб ще се справя! - Снежанка там ли е още?
Снежанка е там.
Е, как е художник?
Прилича ли? - Ами... Не много.
Един готин пич ме татуира. По памет.
Чу ли, Украинец!
Оня презрял домат, му даде преебания автомат на Самилин.
Новият, отдавна е описан и продаден.
С оръжие ли търгува?
За някого е война, за някои - родна майка.
Другарю сержант, истина ли е, че след три дни ще водим бой.
Не бой, а боен поход.
Нашата задача е да заемем хълма над пътя
да държим отбраната и да охраняваме колоната.
Само това ли?
Само това. А ти си мислеше, че тук е Сталинград ли?
Колоната, тръгвай!
Монументален мъж. Трябва да го отлеят от бронз.
Каграман. - Какво?
Каг-ра-ман!
Враговете го наричат така. В превод значи "зъл великан".
Нашият командир е един в целия Афганистан.
Три пъти го предлагаха за герой, а той, щом се върне от битка,
напива се и троши мутрата на щабния, не можеха да го изправят на съд,
но остана и без звезда.
Афанасий, а тези кои са? - Това са зелените.
Афганистанската армия. Съюзници са ни.
Няма по-гадно нещо, от това да работиш с тях.
Щом замирише на изгоряло, веднага майсторят лъжи.
Мислиш си, че фланга ти е покрит, а те вече са зад теб,
на три километра зад гърба ти.
Заради тези педерасти попаднахме в обсада.
А къде започва вражеската територия?
Веднага след блок-поста.
Ето ги. Шурави, приятел и брат.
През нощта, изравя автомата и Аллах Акбар, и пата-кюта.
Така че, не бързайте да воювате, има време.
Вече обзаложихте ли се, кой ще свали първи някой дух?
Разбира се.
На какво се обзаложихте? - На стек "Марлборо".
От мен още един!
А при вас, кой беше първи, другарю сержант?
Самилин. Първи свали дух,
първи излетя в цинков ковчег. Всичко, което събрахме от него.
Ето ги и диваците
далечният гарнизон.
Ще оставим продуктите и ще продължим нататък.
Ще го вземеш с теб ли?
Разбира се. - А като порасне?
Ще го взема с мен. - После ще го изпечеш?
Да не съм кореец? - Ухапи го!
Идва ли? - Идва. Миш...
Празен ли е?
Какво ти е Сергей! Слънчаса ли? Массандра.